Как така ще пътуваш сам, Аладин?
В Магнощад има едно магическо училище.
Много искам да отида там да се уча.
Но нали вече се учиш тук?! - Имам си и други причини.
Много харесвам тази страна, но…
Синбад е твърде силна личност тук
и ме е страх да не изгубя самия себе си.
Искам да видя света през различни очи.
Затова искам да пътувам.
Аладин…
Разбирам… Това е хубаво нещо!
Чудесно тогава! Ние също можем да дойдем.
Нали, Моргана?
Да… - Няма да се получи.
Искам да отида сам в Магнощад, на всяка цена.
The Eastern Spirit Subbing Squad представя
Бяхме се загубили - всеки в своята малка, черна стая.
Толкова много страдахме, за да намерим отново светлината.
Болеше силно, но все пак не се отказахме.
Нима дори и сега ще продължим
да се блъскаме в нови стени?
Макар всички около мен да притежават силата да упорстват,
аз все още я търся, не мога да я достигна!
Въпреки това, ако те се опитат да ме поучават,
няма да слушам, просто ще пея.
Грешен е пътят, който не води до утрешния ден.
Поеми си дълбоко дъх и опитай по по-прекия път.
Няма да бъде лесно, но преди да пристъпиш напред,
покажи ми как да остана до теб.
МАГИ Кралство на магия
Втора нощ: "Раздяла"
Изненадан съм, че Аладин има желание да отиде в Магнощад.
Само че аз не мога да го пусна.
Аладин просто иска да научи повече за тъмните носители.
Защо да го спираме… - Прекалено е опасно.
Магнощад използва една от най-лошите системи на управление.
Има дискриминация между магьосници и обикновени.
Но той реши да отиде в секундата, когато разбра за това, нали?
Какво си намислил, Аладин?
Онези може да са в съюз с Ал-Тамен, нали?
Значи трябва да сме заедно!
Но защо? Защо трябва да е така?
Ще се борим заедно срещу Ал-Тамен.
Колко ли ще издържим, а?
Завинаги, разбира се.
Али Баба, ще ми се да те направя крал.
Искам да си крал, който да дава надежда на хората,
когато светът е застрашен от изчезване.
Нямам нито силата, нито познанието да постигна това.
Затова искам да си набавя тези неща.
Искам от теб да намериш своето място, става ли?
Какво, нали ти искаше да подобряваш уменията си заради носителите?
Хей, Масрур…
Какво място е Тъмният континент?
Ти каза, че си бил там!
Да. Обширни равнини и огромно слънце.
Хиляди животни, тичащи свободно навсякъде.
И онзи отдавна забравен аромат…
Звучи хубаво. - Трябва да отидеш.
Сигурен съм, че няма да ти се стори чак толкова специално.
Преди години и аз исках да видя родината си.
Затова намерих един човек да ме заведе.
Но когато отидох там, нямаше нито един Фаналис.
Нито един?
Затова вече не изпитвам нищо.
Можеш да отидеш, за да задоволиш любопитството си.
Върни се в родината си!
Хайде, кажи "А"!
Благодаря ти, но повече не ми се яде.
Така ли? Днес се справи много добре!
Кажи ми, Аладин…
Наистина ли ще отидеш в Магнощад?
Но защо?
Не бива Аладин да отива там сам!
А пък аз с моята броня…
Проклятие!
Не размахвай това нещо така! - Извинявай!
Какво изобщо търсиш тук?
Дойдох да ти дам това.
Само го виж! - Много добре е станало!
Нали?! - Като знам какво беше преди това…
Престани, де!
Да не прекъснах тренировката ти? - Да…
Радвам се! Започнала съм да ръждясвам.
Хайде да си направим един честен спаринг!
Не мога! Ти все пак си принцеса…
Това ще е просто един дуел!
Дух на скръбта и изолацията,
бъди едно с мен. Винеа!
Сега повикай твоя джин!
Не мога… - Това е наистина впечатляващо.
Синбад!
Не бива да ме виждате в такова вулгарно облекло!
Значи няма да се биете?
Тъкмо си помислих, че мога да си намеря партньор за дуел.
Не си ли опитвал досега, Али Баба?
Мога да ти покажа как става.
Какво си мисли, че прави Синбад?
Тя го харесва, но трябва ли да й показва способностите си?
Не, мисля, че има някакъв план.
Моите умения са нищо в сравнение с вашите.
Ще се разочаровате! - Глупости.
Вие спасихте кралството ми.
Искам да изпробвам уменията ви лично.
Разбира се!
Стани едно с мен, Винеа!
Съедини се с мен, Фокалор!
Невероятно е!
Не съм водила такава битка преди!
Радвам се да го чуя.
Но вие със сигурност можете повече.
Покажете ми крайната си магия!
Но точно на такова място…
Не вярвате, че мога да ви спра, а?
Е, добре!
Дух на скръбта и изолацията…
Ти, който даряваш сила на кралете,
дай ми мощта, с която ще властвам над земята!
Вайнел Ганеза!
Фораз Зора.
Тази принцеса е много добра. В морето щеше да бъде непобедима.
Да, защото благодарение на силата си, можеш да промениш изхода от битката.
Да получиш носител и да се научиш да го използваш.
Ето тези неща са най-важни във войната.
Значи все пак го спря.
Но… Аз все още мога да се бия!
Не очаквах нищо по-малко от вас, само че…
Достатъчно плашихме хората за днес.
Бъди едно с мен, Зепар!
Втора броня ли?
Али Баба, запуши си ушите.
Зепар! - Пак ще прави онова!
Какво красиво момченце!
Което няма да го има повече!
Какво стана с нея? - Наредих й да заспи.
Това е силата на Зепар.
Не е удобно за ползване,
защото донякъде влияе и на всички останали.
Донякъде?
Чух, че сте определили деня на заминаването си.
Да, затова дойдох да се сбогувам с вас.
А и исках да ви помоля за помощ относно онзи проблем.
Искам да унищожа империята Ко.
Моля ви да ми помогнете.
За жалост Синдрия няма нито ресурсите,
нито намеренията да се бие срещу Ко.
Не е нужно да е сега!
Моля, помогнете ми, когато настъпи часът.
Просто дайте думата си. Моля ви!
Добре, да мислим позитивно…
Това значи ли… - Да. Май започвам да те харесвам.
Много ви благодаря!
Сега вече имаме една и съща съдба.
Вие ще ми помагате, когато имам нужда.
Да, разбира се!
Значи съм заспала заради силата на Синбад?
Не мога да си спомня. - Наистина ли?!
Беше просто невероятна, тази негова броня!
Той е просто недостижим.
Но не разбирам защо да е лошо да бъдем на негова страна.
Ами аз?
Видя какво мога, нали?
О, ти също беше страхотна, Когьоку!
Нали?!
Прекарах си много добре тук. Чувствам се чудесно.
Досега се колебаех, но най-сетне се реших.
Решила си?
Този път ще се прибера у дома!
Ще говоря с Джудал и брат си, Коуен.
За това, че Синдрия не са ни врагове.
Но това няма ли да ти навреди по някакъв начин?
Вярвам, че ще е грешно…
Ко и Синдрия да бъдат във война.
Затова съм решила,
че няма да използвам силата на този носител срещу Синдрия.
Заклевам се, че няма!
Син, ти наистина си невероятен.
Невероятен и наистина страховит.
Никога няма да свикна, нали?
Да използвам извинения като "за държавата" или "за света"…
Вече знам кога ще отпътуваме.
Може да намеря лекарство за болестта ти.
Ще ме почакаш, нали?
Ти си ужасен лъжец, Аладин.
Знам, че не ми остава много…
Мога ли да те попитам нещо?
Наистина ли ще отидеш сам?
Сигурен съм, че Мор и Али Баба ще ме разберат.
Все пак сме приятели, нали?
Красиво… За мен…
Ти си ми единственият приятел, Аладин.
Така се радвам, че те срещнах.
Аз също.
Благодаря ти, Аладин…
Како Дуня?
Не! Не можеш!
Отвори очи, како! Како Дуня!
Видяхте ли я? - Да.
Изглеждаше като… Все едно я бяха изстискали.
Касим…
Аладин, какво точно са черните носители?
И аз искам да разбера.
Аз… Ще отида в родината й.
Простете ми, Ваше Величество.
Ако бях малко по-добра магьосница…
Хакурю, какво има?
Просто се замислих.
Ал-Тамен се размърдаха,
скоро след като се появи империята Ко
и много често са свързани с нас по различни начини.
Ако бях приел поканата им, сега можеше аз да съм там…
Защо им отказа?
Защото аз най-добре знам какво всъщност представляват.
Семейството ми бе избито от Организацията.
Баща ми и братята ми…
Това е нещо, което дори сестра ми, Хакуей, все още не знае.
Тогава защо го казваш на мен?
Защото исках да знаеш. Да знаеш какво изпитвам към тях.
Темата не е много приятна.
Защо вместо това не ми разкажеш повече за себе си?
За родината ти, за семейството ти?
Нямам си. Нямам семейство.
Фаналис винаги са били роби
и нито един не е останал в родината ми като свободен.
Цяла една раса, продадена в робство?
Да. Дори и аз допреди година бях робиня.
Затова ти завиждам.
Понеже аз едва си спомням семейството си.
Трябва много да пазиш сестра си.
Трябва да имаш роднини. Може да не ги помниш, но имаш!
Родителите ти може да са живи и здрави!
Сигурен съм!
Да…
Благодаря ти.
Разбирам. Да загубиш, но да продължиш да се бориш.
За да спазиш обещание, дадено на любим човек.
Аз… Той беше… първата ми любов.
От деня, в който се запознах със Синбад,
знаех, че никога няма да ме вземе насериозно.
И въпреки това го последвах в Синдрия.
Такава съм глупачка…
Благодаря ти. Вече го преодолях.
Просто съм се отпуснала малко повече.
Самозабравям се и се влюбвам.
Родена съм на улицата. Майка ми е била куртизанка.
Не съм като братята и сестрите си. Принцеса с лошо потекло.
Никога не съм се чувствала като част от двореца.
Но те ме откриха и ми посочиха смисъла да продължа напред.
Джудал и най-големият ми брат, Коуен.
Тогава разбрах какво се очаква да правя.
Разбрах, че съм родена, за да служа на Ко, да се бия за Ко.
Сега обаче не мисля, че е особено правилно.
Все още не знам какво ме притеснява,
но ще се прибера у дома и ще потърся.
Трябва да направя нещо.
Трябва да направиш нещо…
И моята майка е била жена от улиците.
Куртизанка от копторите.
Много ми беше трудно да заживея в двореца.
Значи много си приличаме! - Да, приличаме си.
Значи… Трябва да ми станеш приятел!
Никога преди не съм имала приятели.
Но ти може и да свършиш работа. Права съм, нали?
Ами… Ще се радвам да се наричам твой приятел.
Ама нали не се говори така с приятели?!
О, мисля, че разбирам.
Хей, Когьоку, нека бъдем приятели!
Хей, Аладин, наистина ли отиваш в Магнощад?
Но защо?
Ако там наистина съществува дискриминация,
то аз ще разбера защо.
Пък и в страната, където съм роден,
се е случвало нещо подобно.
Каква страна е твоята?
Никой не знае…
Тя е много, много…
Ужасно далеч…
Превод: GFotaku Редакция: mrnkaloto
Най-накрая дойде денят на отплаването!
Корабът ни се отдалечава,
а Синбад и Осмината ни махат за довиждане.
Али Баба така и не дойде да се сбогуваме…
Следва: "Да отплаваш".
Малко ми е тъжно, но няма как!
Всеки сам избира… Какво?!
Али Баба?! Ти какво…